SKVĚLÍ CHLAPI
"Mladá dívka seděla vzpřímeně a nehnutá ve zpovědnici...
poslouchajíc skřípající zvuk obuvi jejího otce ...
na starožitných schodech kostela...
zvuky se ztrácely, až zmizely úplně.
Cítila přítomnost pastora za mřížkou..."
V to stejné páteční odpoledne...
posledního února...
četl jsem příběh ze semináře pro pokročilé
od autora Jamese Leera, mladého génia...
a zároveň jediného obyvatele jeho vlastní chmurné mysli.
"Seděla se zkousnutými rty,...
očima zavřenýma, potichu.
Jamesovy příběhy byly tak prosluněné, asi jako jeho povaha.
Byl jsem roztržitý.
Možná to mělo něco společného s faktem,...
že mě moje žena opustila dnes ráno.
- Kdo souhlasí?
Možná ne. Ženy mě už nechaly i dříve.
- Carrie.
Jako obvykle, spolužáci s Jamesovy třídy
vědomí si svého vrozeného spisovatelského umu...
vyjadřovali své citlivé a delikátní názory.
- Myslím, Ježíš, co je s vámi katolíky?
- Dobře. Dobře.
Zkuste být...
trochu více konstruktivní, ano?
Howarde, a co ty? - Nesnáším ho.
- Jeho příběhy způsobují, že mám sebevražedné sklony.
- To není přesně to, co jsem měl na mysli,...
když jsem říkal "konstruktivní", Howarde.
Poslouchám, Hano? - Myslím, že nám uniká pointa.
Hana Greenová. Talentovaná spisovatelka,...
pronajala si pokoj v mém domě.
Znal jsem její vnitřní názory, byla upřímná.
Stále nosila poutavé červené kovbojské boty.
Vlastně jsem ji nikdy bez nich neviděl.
- Respektuje nás tak moc, aby na nás zapomněl, a... to vyžaduje odvahu.
- Dobře řečeno Hano. A dobrá úvaha na závěr.
A nezapomeňte tento víkend na WordFest. (Slovní festival)
A ti z vás, kteří vezou čestné hosty na večírek,...
musí být v domě rektorky nejpozději v 17:30.
Díky za tamto.
Je s ním všechno v pořádku?
- Myslím, že ano. A co s Vámi?
- Se mnou? Ano, proč? - Jen se ujišťuji.
- Zhasnete světlo prosím?
Byl jsem rád v autě... sám.
Zde jsem mohl v klidu přemýšlet.
Dnes bylo zahájení WordFestu na naší univerzitě.
Každoroční maratón "dohadování",
pro spisovatele a lidi, kteří jimi chtějí být.
Můj vydavatel, Terry Crabtree, přiletěl na tuto událost.
Pouze on byl obhájce mé poslední novely: "Žhářova dcera"...
a jeho ohromný úspěch nám oběma zajistil naší pověst.
Ale to bylo před 7 léty...
a já jsem stále nedokončil svou další knihu.
Věděl jsem, že Terry by nedal ani zlámaný groš za WordFest.
Přijížděl do města, aby se...
podíval aspoň trochu na mojí dlouho očekávanou knihu.
Musel jsem ho držet na uzdě.
-Áaa, Trippe. -Crabtree, jak se máš příteli?
- Rád tě zase vidím Trippe. - Pomohu ti.
- Přivítej se s mojí novou přítelkyní.
Slečna Antonie... - Sloviak.
- Ráda Vás poznávám. Tak prosím.
- Dovolil jsem si pozvat Antonii na dnešní večerní slavnost.
- Čím více, tím lépe.
- Terry mi povídal o Vás v letadle. Bylo to tak zajímavé.
- Vysvětloval jsem, jak se vydává knížka,...
co ty děláš jako autor a co já jako vydavatel.
- Já potím krev přes 5 let, a on opravuje můj pravopis.
- Přesně to říkal. - Známe se navzájem velmi dobře.
A celkem je to už 7 let.
- Víš kolikrát jsem nastupoval do letadla a modlil se...
aby nějaké děvče jako ona seděla vedle mě?
- Ona je transvestita. - Jsi opilý.
- To také, ale stejně je transvestita.
- A jak vypadá knížka?
- Hm, dobře. Už je hotová.
V podstatě. Ještě zbývá pár oprav.
- Výborně! Doufal jsem, že se na ní...
budu moct podívat tento víkend.
- To bude trochu obtížné. Jsem právě v kritickém bodě.
- Myslel jsem, že jsi to už předělal.
- To ano, ale ještě pár...
drobných detailů musím opravit.
- Nebudu tě nutit. Právě jsem vystoupil z letadla.
Víš jsem pod tlakem.
Rozumíš o co mi jde?
Co je to sakra za věc?
- To by mohla být tuba. (Trouba - hudební nástroj)
- Snad si právě nekoupil tohle auto, že ne?
- Ne, dostal jsem ho od Jerryho Nathana. Dlužil mi nějaké peníze.
- On dluží peníze každému.
Čerpá z mojí provize kvůli té jeho horšící se pověsti.
- Ten tvůj parfém Antonie, není to náhodou "Cristall"?
- Ano, to je. Jak jste to věděl?
- Hádal jsem.
Zahájení WordFestu se vždy...
koná v domě Sáry a Waltera Gaskellových.
Ona byla rektorem a dohlížela na univerzitu.
Její muž, dr. Gaskell, byl děkanem na katedře angličtiny...
což znamenalo, že on dohlížel na mě.
- To je ale krásný skleník.
- Je paní Gaskellové. Má to jako koníček.
- Myslel jsem, že ty jsi koníček paní Gaskellové.
- Sklapni, jsi vedle.
Ztratil jsem dnes ženu. - Najdi si novou.
Bude mladá a pěkná.
Vždycky to tak je.
- Vítám Vás všechny.
Terry, rád tě zase vidím.
- Pani rektorko. Vypadáte dnes úžasně.
- Omlouvám se, omlouvám se. To ty zatracené boty.
Nechápu jak někdo může chodit v těchto věcech.
- Praxe.
- My se asi neznáme.
- Antonie Sloviak.
- Poe. Poe! Přestaň Poe!
- To je asi pes Waltera, že jo?
- Na koho to štěká? - Vždycky na mě. Je slepý.
Omlouvám se, musíme si promluvit, paní rektorko.
- Já s Vámi také. Pomůžete mi vynést...
ty kabáty nahoru do pokoje pro hosty?
- S radostí, ale nevím kde ten pokoj pro hosty je.
- Ukážu Vám ho.
Terry.
- Ano. Ach ano. Rozhlídneme se tady.
Nechť nás Poe provede. Děkujeme.
- To je nové?
- Ano, Walter to právě dovezl.
Ty první.
- Dnes ráno...
- Jsem těhotná.
Jsem si jistá.
To je... velké překvapení.
Ví o tom Walter?
- Myslím, že pro Waltera by to bylo...
trochu větší překvapení.
- Emily mě dnes ráno nechala.
- Nechala tě, už i dříve.
- To ano, ale zase se vracela.
- Takže...
Chápu to tak, že se oba rozvedeme, vezmeme se...
a budeme mít to dítě, že ano? Tak jednoduché.
- Ano, máš pravdu. Jednoduché.
- To je "Cristall"?
Ach Bože.
Používám stejný parfém, jako ten transvestita.
Je to transvestita, že?
- Jestli to Terry ještě neví, tak do konce večera už bude.
- Ptal se tě už na knížku?
- Ano. - A co?
Chceš mu to říct?
- Ne. Nemůžu. Nevím co budu dělat.
- Já také.
- DiMaggiho rekord v počtě zápasů jdoucích po sobě...
je určitě nejvíce imponujícím sportovním činem...
a mě se zdá, že nikdy nebude překonán.
Pojď ke mě, velký chlape.
- Jeho stav je tak smutný.
- Ano, ale přesto že je slepý, stále se hýbe.
Obvykle nepiji... sám.
ale dnešek se začíná měnit v jeden velký, posraný den.
Právě jsem byl velmi blízko manžela Sáry a jeho psa.... Poa.
- Waltře, vidím že ses seznámil s mojí přítelkyní. -Ó, ano. Je okouzlující.
Pominu-li jeho vychvalované Harvardské vzdělání...
dr. Walter Gaskell neměl žádné potuchy o svojí ženě a mě.
- Samozřejmě kdyby nás DiMaggio reprezentoval...
v řečnických metaforách bude skvělý, ale jako manžel je k ničemu.
Poe mě nesnášel již od prvního dne.
- Mám takový osobní názor,...
že v jistém smyslu, touží být každá žena Marilyn Monroe.
- Úplně s Vámi souhlasím.
- Samozřejmě, že jsem měl hodně úspěchů, za všechna ta léta...
- Q.
Q byl bohatý. Q byl slavný.
Q napsal povídku každých 18 měsíců.
Nenávidím ho.
- Prvních 5 prací bylo těch nejlepších.
Pak už jsem se jen ztrácel.
- Zeptej se ho, jestli se cítí ztracený...
také ohledně jeho domu v Hamptonu.
- Grady! - Zdravím profesore.
- Pro tvojí informaci Q,...
Hana už vydala dvě povídky...
v "Prohlídce Paříže", tak si raději...
osvěž svůj nejlepší materiál.
- Neříkala jsi, že jsi spisovatelka.
- Neptal jste se.
- Jak se ti líbila adaptace?
- Byla víc knižní, než filmová.
- Grady. Douglas Triddley, Univerzita v Amherstnu.
Probíral jsem tvoji knihu "Žhářova dcera"...
s mými studenty přes tři léta.
- V tom případě se nedivím, že se stále tiskne.
- Dlouhá doba uplynula od "Žhářovy dcery".
- Á, tady jsi. Přísahal bych, že jsem měl pro Q-ho...
láhev "Lafita Rothschilda" z 1975.
Kdybych věděl, že bude mluvit...
k 500-ti lidem za necelou hodinu...
- Chceš aby Q byl šťastný.
- Když je on šťastný, jsem i já.
- Jamesi?
- To je padělek. Patřil mojí matce.
Vyhrála ho v loterii v Baltimoru,
v době kdy chodila do Katolické školy.
- Zní to velmi přesvědčivě.
- Střílel jsem z něho do papírových policajtů,
ale už je nedělám... ty policajty.
Je to pouze pro štěstí.
Někteří nosí králičí packy.
- Ty nosíš střelné zbraně.
- Ne, děkuji.
Nerad ztrácím kontrolu nad emocemi.
Pokud jsem Vás zaskočil, tak mohu odejít.
Ale minulou noc jsem byl s Hanou v kině...
a říkala mi, že je pozvaná,...
tak jsem zde přišel taky.
- Poslouchej, copak ty a Hana spolu chodíte?
- Ne! Proč si to myslíte?
- V klidu Jamesi. Nejsem její otec.
Pouze ji pronajímám pokoj.
- Má ráda staré filmy stejně jako já, to je všechno.
- Na jakém filmu jste byli?
- "Syn fúrie" s Tyrone Powerovou a Franceskou Farmerovou
- Franceska Farmerová se zbláznila.
- Stejně jako Gene Tierneová. Také v tom hrála.
- To vypadá na dobrý film.
- Nebyl špatný.
Prof. Trippe, Vy nejste stejný jako jiní učitelé.
- Ty také nejsi Jamesi stejný, jako ostatní studenti.
Jamesi poslouchej...
Ohledně té dnešní debaty se ti omlouvám.
Myslím, že se mi to trochu vymklo z rukou.
- Jím se to opravdu nelíbilo.
A myslím že víc, než cokoliv jiného.
Nevadí, tu povídku jsem napsal za hodinu.
- Opravdu? To je pozoruhodné.
- Mam problémy s usínáním.
Když ležím v posteli, tak je vymýšlím.
- Zmrznul jsi Jamesi? - Jen trochu.
- Nechceš jít dovnitř?
- Tam je ještě chladněji.
- Asi máš pravdu.
- Vlastně jsem se už na skleník podíval.
Chtěl jsem si ho prohlédnout z blízka.
Vypadá jak nebe.
- Vypadá jak nebe? - Viděl jsem jednou takový film.
Část se odehrávala v nebi. Všichni měli bílé obleky.
Bydleli v takových skleněných domech jako tento.
Opravdu už musím jít.
- Nashledanou profesore. - Hej, Jamesi.
Jamesi, nechoď ještě.
Je tu něco, co bych ti chtěl ukázat.
- Ujede mi autobus.
- To je tak důležitý.
Věř mi.
- Pomůžu Vám s tím.
- Děkují ti zlato. Děkuji.
- Haló, vy dva! Jamesi jdeš za mnou?
- Ne, jdu domů...
- Ne, on jde se mnou.
Proč nevezmeš Crabtreeho a jeho přítelkyni?
Dobře? - No dobře.
- A kde vlastně jsou?
- Tady jsme!
Zdravíme Vás
- Jamesi, tohle je můj vydavatel, Terry Crabtree.
- Těší mě.
- James bude vědět o Georgi Sandersovi.
- George Sanders? - Pan Crabtree říkal,
že George Sanders se zabil,
jen si nepamatuje jak.
- Tabletkami, 25 května 1972, v hotelovém pokoji Costa Brava.
- Jaká přesnost. - James je fantastický.
Zná všechny filmové sebevraždy. Řekni mu další.
- Je jich tak hodně.
- Tak aspoň pár. Ty největší.
- Pier Angeli, 1971 nebo '72, rovněž tabletky.
Donald "Red" Barry, zastřelil se roku 1980.
Charles Boyer, 1978, znova tabletky.
Charles Butterworth, asi 1946...
v autě. Možná to byla náhoda,
ale stejně byl šílený.
Dorothy Dandridgová, tabletky, 1965.
Albert Dekker, 1968. Oběsil se.
Napsal svoji závět rtěnkou na své břicho.
William Inge, uhlík monoxidu, 1973.
Carole Landis, znova tabletky. Zapomněl jsem kdy.
George Reeves, "Superman" z TV, zastřelil se.
Jean Seberg, samozřejmě tabletky, 1979.
Everett Sloane... ten byl dobrý... tabletky.
Margaret Sulla, tabletky.
Lupe Velez, hodně tabletek.
Gig Young, zastřelil sebe a svoji ženu v roce 1978.
Je jich ještě hodně.
- Neslyšela jsem o polovině z nich. - Podal si je v abecedě.
- Tuším, že tak nějak pracuje můj mozek. - Fascinující.
Pojď s námi po přednášce. Je jedno místo,
kde mě Tripp vždycky bere.
- Vlastně jsem chtěl jít domů. - Nebuď hloupý.
Nikdo v tvém věku nechce jít domů.
Mimo to bude přednáška.
Považuj to za praktické cvičení.
- To je opravdu ono?
- Opravdu.
- Měla ho v den svatby.
- Tak mi bylo řečeno.
- Do toho. - Skutečně?
- Ano.
- Byla dost malá.
Většina lidí o tom neví.
Ramena jsou hodně malá.
Vypadá tak dokonale.
Vsadím se, že si ho oblékla jen jednou.
Ten den.
Musela se cítit tak šťastná.
- Určitě stála doktora Gaskella hromadu peněz.
- Taky myslím.
Nikdy neřekl Sáře...
kolik za ty věci opravdu zaplatil.
- Jste určitě dobrými přáteli s paní rektorkou, že ano?
- Velmi dobrými.
Přátelím se také s jejím manželem.
- To jistě, když jste znal kombinaci k tomu trezoru...
a on nemá nic proti tomu, když jste v jeho ložnici.
- Správně...
Raději už pojďme. Jamesi...
Není ti nic, Jamesi?
- Omlouvám se profesore Trippe.
Možná to je...
díky tomu kabátu, který jí patřil.
Vypadá tak hodně opuštěně,...
když tam visí v tom sejfu.
Třeba jsem dnes jen trochu smutný.
- Já jsem dnes také trochu smutný Jamesi.
- Kvůli ženě, která Vás dnes opustila?
Hana mi o tom něco říkala.
- Ano, je to dost komplikované.
Budeme muset už jít.
Jen klid, klid. Hodný pejsek Poe, pejsánek Poe.
Hodný pejsek Poe. Hodný pejsek. V klidu Poe.
Ježíši Kriste ! Pusť mě ! Ty bastarde !
Sakra, Jamesi. Zastřelil jsi psa dr. Gaskella.
- Ale já... musel jsem. - Mohl jsi ho ze mě strhnout!
- Ne, ten pes byl šílený, profesore Trippe!
Ten pes na Vás zaútočil!
- Uklidni se Jamesi.
Nešil, dobře?
- Tak jo, v pořádku. Máte zrcátko?
Je to nejlepší způsob jak zjistit, zda ještě dýchá.
- Ten pes je mrtvy Jamesi. Věř mi.
Když vidím mrtvého psa, tak vím že nežije.
- Co teď budeme dělat?
- Tak zaprvé, dej mi toho "strašáka".
Dělej.
- Prof. Trippe, a co uděláme...
s ním?
- Nevím. Celou dobu přemýšlím,...
jak řeknu paní rektorce, že jsem zabil psa jejího manžela.
- Vy? - Ano Jamesi.
Když se zabije domácí mazlíček,...
tak by majitelka asi nechtěla slyšet,...
že jeden z její studentů zmáčkl spoušť.
- A ona by chtěla slyšet, že to byl jeden z její profesorů?
- Mám funkční období.
- Počkej.
- Je pořád teplý.
- Zkusme nejprve nohy.
- Je těžký jak kláda!
Tuba, kufr, mrtvý pes a roucho na šaty,...
perfektně to sedne.
- Přesně takhle se to říká v reklamách.
No tak, Crabtree. Vím, že to někde máš.
- A čí je to vlastně tuba?
- Slečny Sloviak.
- Můžu se Vás na něco zeptat?
- Ano, ona "je".
- Takže Váš přítel Crabtree... je gay?
- Většinu času je. Občas není.
A copak to tady máme?
To vypadá jako...
náš starý přítel "pan Kodein".
To by mohlo utišit štípaní v koleně. Chceš jeden?
- Ne, děkuji. Cítím se lépe bez něho.
- Správně.
Tak proto jsi stál za domem paní rektorky...
a bavil se s tou pistolkou, ale ty se cítíš dobře.
Nacházíš se v nějakém zasraném psychickém stádiu.
Omlouvám se ti. Omlouvám se, že jsem to řekl.
A co takhle do druhé nohy?
- Mám to potěšení Vám představit...
autora bestsellerů Quentina Morewooda...
nazývaného též jako Q.
- Já...
jsem spisovatel.
Jako spisovatel zjistíte, že každý
koho potkáte má svou minulost.
Každý barman, každý taxikář...
může mít nápad, z kterého se může stát dobrá knížka.
Pravděpodobně každý z Vás může mít takový nápad.
Ale jak se můžete dostat tady na moje místo?
Kde leží most od břehu inspirace...
ke vzdálenému břehu dovršení?
Víra.
Víra, že Váš příběh se dobře poslouchá.
Víra, že umíte vyprávět.
Víru, že pečlivě utkaná konstrukce, kterou tvoříte...
se pod Vámi nezhroutí.
A víru, že když už dosáhnete na druhou stranu,
bude tam čekat někdo,
kdo dokáže přijmout příběh, který mu chcete odkázat.
- Hned se vrátím. - Stejně jako Whitman, se přiznávám.
Modlím se u oltáře formální konstrukce.
Ale stejně jako Conrad, přiznávám se,
že mám tajemného společníka ve své práci.
Mého dvojníka, mé druhé já.
Jsem pronásledován tímto zlým, nemilosrdným stínem....
- Grady.
Grady.
Dostal jsi to zase, že jo?
- Už se to...
už je konec?
- Skoro. Chceš si sednout?
Co se ti stalo?
- Nic, jen jsem si zvrtnul nohu...
Sáro, musím ti něco říct.
Něco důležitého.
- Tak vstaň,...
jsem dost stará abych tlachala na podlaze.
- Pomůžeš mi?
Takže, dnes večer... - Nic neříkej.
Už vím co mi chceš říct.
- Nemyslím si, že víš co ti chci říct.
- Miluješ Emily. Samozřejmě, že jí miluješ. Je mladá a pěkná.
Ona je tvoje žena a musíš s ní zůstat.
- Ale já nemám na výběr!
- To ona mě opustila!
- Ona se vrátí.
Proto plánuji...
...zbavit se toho dítěte.
- Nechceš to dítě?
- Ne, není to možné.
Vidíš nějaké možnosti?
- Dobře, nevidím. Ale vím, co to pro tebe znamená.
- Ne, nevíš. A kašlu na tvoje "vím",
a kašlu na tvoje "nemožné".
Protože je to možné.
Už skončili. Musíme jít.
- Čí je to zbraň?
- Památka z Baltimoru.
- Těžký Je cítit jak... od prachu.
- To jsou kapsle.
- Prásk.
- Dostala jsi mě.
- Miluji tě Grady.
- Ty dveře dělají tolik kraválu.
Bylo to tak trapné, museli ho vynést.
- Je s nim všechno v pořádku? - Má se dobře, mluví.
- Šli na pánské záchodky...
ale stihnou to včas?
- Terry Crabtree a James Leer.
Nechat je pohromadě by bylo velkou chybou.
Počkej tady.
- Odvezeš mě? - Zajisté.
Na to existuje vysvětlení.
- Nemohl jsi to bídné stvoření aspoň něčím přikrýt?
- Antonie poslouchej... - Tony
Teď jsem doma.
- Tony...
Je mi líto, že ti to s Terrym nevyšlo...
tak jak jsi doufal. - Zapomeň na to.
Tvůj přítel je jako...
ani nevím...
sběratel zvláštních šprýmů.
- Nazval bych to spíš zvykem.
Mam pocit, že trochu bojuje se svými emocemi.
- Myslíš jeho zničenou kariéru?
- Tak tohle ti řekl?
- Říkal, že se mu nedařilo přes pět let...
a všichni v New Yorku si myslí,
že už prohrál.
Ale je si jistý, že tvoje nová knížka bude tak dobrá...
že mu to dovolí, udržet si místo.
A ty nejsi jeden z těch, kteří mají úspěch...
pouze jednou a už nikdy víc.
Tady se můžeš otočit.
- Musím letět. Určitě budu muset zachránit Jamese Leera.
- Víš Grady, možná by jsi měl myslet na návrat domů.
Vypadáš, jako by jsi ty sám potřeboval pomoc.
- Hej, Grady. - Jak to jde?
- Mohu poprosit o dvojitou Whisky s ledem?
- Hned to bude, dvojitá Whisky.
- To je jen pivo? - Převážně.
Ačkoli jsem zjistil, že vy dva
jste zahráli takový malý nájezd na můj Crabtreeho lékopis.
- A kde jsou všichni?
- Sára a Walter se omluvili. Asi se chtěli vrátit
domů a poležet na gauči se svým pejskem Poe.
- Kriste, on je mimo. - On má knížku.
- Já vím. Začal ji v minulém semestru.
- A dopsal o zimních prázdninách.
- Řekni mi, je dobrá?
- Ne, ještě není.
- Nevadí, přečtu si ji tak či tak.
- Ach Crabe, přestaň s tím ano? On je jenom z boží vůle jedním z mých studentů.
Kromě toho, nejsem si jistý, jestli je... - On je.
Jsem si jist. Máš moje slovo. Vidím v něm sám sebe.
- Určitě se vidíš, ale je to trochu víc komplikované.
Kromě toho on je teď trochu vystrašený.
Dnes večer udělal něco dost hloupého.
Teď asi nepotřebuje sexuální skandál...
aby byl ještě větší zmatek.
- Navzdory tomu myslím, že by to mohl být dobrý začátek.
- Dvojitá Whisky s ledem.
- Oola?
- Díky, Oola.
- Na zdraví. - Na zdraví.
Bože můj! Vidíš to co já? Podívej se tam!
Začínáme. Ty první.
- Prezident pánského klubu "Vlasy Jamese Brauna".
Je boxer. Muší váhy.
- Ne, určitě je žokejem.
Jmenuje se Curtis Tvrdý Zadek.
- Curtis ne.
- Tak tedy Vernon. Vernon Tvrdý Zadek.
Ty jizvy jsou od koně. Spadl během závodu a byl podupán.
- Je nadopovaný léky proti bolesti. - Nemůže se už ani vyčůrat ve stoje..
- Bydlí se svojí matkou. - Správně.
A má mladšího bratra, který je... - Který byl podkoním jménem Claudel.
Jeho matka ho obvinila za smrt Claudela. - Výborně!
Protože... Protože...
- Protože... - Protože co?
- Byl zabitý, když gangster Fredy Nozdra...
chtěl zastřelit oblíbeného koně od Vernona.
Claudel dostal kulku do sebe.
Támhle Vernon...
byl svědkem této události.
- To nebylo špatné.
- Ano, slyšel všechno co jsme říkali.
- Pojďte profesorskej. Chtěla bych si s Vámi zatančit.
Znovu jsem přečetla "Žhářovu dceru".
Je to pěkná knížka Grady.
Je tak přirozená.
Jako kdyby všechny tvoje věty vždy existovaly
a čekaly pouze na to, abys nám je podal v nebeském stylu.
- Děkuji ti.
- Zbožňuji věnování, které jsi mi napsal.
Já jen nejsem takovým neviňátkem jak si myslíš.
- Doufám, že to není pravda.
Tento svět potřebuje hodně neviňátek.
* Je čas už jít *
* Potřebují tvou lásku tak naléhavě **
- Ten chlapec by měl pít jen Coca-Colu.
- Pomůžu Vám. - Ne, my si poradíme.
- Sejdeme se u auta. - Á, rozumím. Dobrá.
- Tak mi dej klíče od kufru,...
musím si z něho vzít svoje věci.
- Kufr se trochu zasekává. Já ho otevřu.
- Jak chceš.
Profesore.
- Hano, než odvezeš Jamese do jeho domu...
tak si nejdřív ověř, jestli je v pořádku, dobře?
- Já sama bych chtěla vědět, kam ho mám odvézt.
- Chceš mi říct, že nevíš kde James bydlí?
- Někde v nějakém apartmánu. Nikdy jsem ho neviděla.
- To vypadá pěkně divně. - James je divný.
Jeho teta bydlí v Sewickley Heights. Jednou sem ho tam vezla.
Ale její dům to asi nebyl. Říkal, že tam pracuje nebo tak něco.
Už si nevzpomínám. - Dejte mi můj batoh.
- Co říkal?
- Chce batoh. Viděl jsi tu ošklivou zelenou věc, kterou vždy nosí u sebe?
- Musel ji nechat uvnitř.
- A sakra. Nechal ji v posluchárně.
- Baťoch!
- Dobře. Zdekujeme ho do mého domu. - Kde ho položit?
- V takovém stavu jak je teď, můžeš ho umístit do...
garáže vedle lopaty na sníh, bude mu tam dobře.
- Grady, jestli si budeš chtít později pokecat... tak budu čekat.
- Hej, chlape! Kufr. Ty mě mučíš.
- Hned to bude! - Mučíš mě!
- Jezdíš tím vozem?
Prosím? - Tím kaštanovým Fordem Galaxy 500 z roku 1966.
Ty jezdíš s tímto vozem? - To je moje auto.
- Hovno! To je moje auto, ty hajzle!
- Asi jste se spletl. - Hovno!
- Kdo je to? - Vernone, vrať se k mamince dobře?
- Na koho to čumíš? - Na tebe chlape.
Tak se ukaž. Dělej, nekaž nám zábavu!
- Můžeme jet, maminčin mazánku?
- Co je s tebou?
- Taky se divím.
- Dělej Crabe. Chlapec je v bezvědomí.
- Kdo to začal? - Zkoušel jsem ho uklidnit.
- Jo tak, ty jsi ho uklidňoval doktore "cítím se dobře".
- Grady! Brzdi! - Zastav auto!
- O co mu jde? - Vrať se!
- Vystupte z vozu! Hej!
- Okolo, objeď ho okolo.
- Já Vás zastavím! - Nemyslím!
- Vrať se tu!
- Co to je? - Jednosměrka chlape!
- Jeď, jeď, jeď!
Pozor! Je zpátky!
- Co teď? - Jemu taky dlužíš knížku?
- Vždycky ho můžeš přejet.
Co to sakra bylo?
- Poskákal mi kapotu.
- Počkejte tady. Hned se vrátím.
- A kam bychom asi měli jít?
- Profesor Trip.
Domnívám se, že jste přišel pro batoh.
Jsem Traxler. Sam.
Viděl jsem uvnitř rukopis,
když jste se objevil, domyslel jsem si to...
"Pochod lásky". Takže to byla pravda.
Ten malý spratek dopsal svou knihu.
- Je dobrá? - Nevím, možná.
Tak tady to bylo.
Někde tam ve tmě, se vydavatel z Manhattanu...
toulal po ulicích Pittsburgu...
s autorem bestsellerů po boku...
a mrtvým psem v kufru.
- Řekněte sám prof. Trippe. Errol Flynn, to s ním byla pravda?
Jak si nasazoval papriku na penis...
aby byl pro děvčata, však víte...
více dráždivější?
- Bože Traxlere, jak já to mám vědět?
- Četl jste jeho životopis, ne?
- Jo tak.
- Ne, není to pravda, potíral si ho... vším co měl.
Omáčkou do salátů,...
čerstvým jehněčím.
- Blázen.
- Kdykoli jsem přemýšlel, co na mě Sára vidí,...
a přemýšlel jsem víc než jedenkrát,...
vždycky jsem se dostal k tomu, že zbožňuje čtení.
Četla všechno, v každé volné chvíli.
Byla závislá na všem tištěném.
A naštěstí pro mě...
jsem vyráběl její oblíbenou drogu.
- To je Vaše žena?
- Ne, moje žena je mimo město.
- Co tady vlastně děláme, profesore Trippe?
- Jedeme domů okružní cestou..
- Nezlobte se profesore. - Díky za svezení.
Řekl jsem si, že teď musím odložit všechno stranou:
Emily, Sáru, ukradený kabát, mrtvého psa...
a musím začít dělat na knížce.
Nejprve měla být malá.
Asi tak okolo... 250 až 300 stran.
Ale teď je trochu větších rozměrů.
A konec? Pořád se oddaloval.
Ale byl už blízko, věděl jsem to.
Mám ho na dosah ruky.
- Jamesi? Jsem v pořádku.
Jen jsem ztratil rovnováhu.
- Položil jsem Vás na podlahu.
- Ach. Děkuji Ti.
- Napadlo mě, že byste mohl polknout jazyk nebo něco.
Asi je Vám po ni hodně smutno, že?
- Jo tohle. Ne.
Ne, jenom v tom píšu. Není Emily.
- Určitě je za tím nějaký příběh.
- Ano, ale není příliš zajímavý.
- To všechno je jedno vydání?
- Obávám se, že ano.
- To ale píšete opravdu velkou knihu.
Hana stále říká, jak pracujete, ale...
- Ale? - Ne, nic.
Už je to nějaká doba od "Žhářovy dcery"...
a někteří spolužáci ze semináře myslí,...
že jste možná...
- V koncích?
- Zaseknutý.
- Ale, já nevěřím v zaseknutí u spisovatele.
- Bez srandy.
- Mám to vzít? - Ano prosím, byl bys tak hodný?
- Brýle. - Děkuji.
Haló?
- Nepředstavil se. - Kdo?
- Chlap v telefonu.
- A co chtěl?
- Chtěl vědět, jestli tu bydlí Grady Trip...
a jestli má tmavě-hnědého Forda Galaxy ročník 1966 s černým interiérem.
- No a co jsi mu řekl?
- Že ano.
- No to je skvělé, Jamesi. - Já jsem jen myslel, že...
- Dobré ráno chlapci.
- Dobré ráno Jamesi. - Dobré ráno.
- Jimmy, Jimmy, Jimmy.
Jdu si dát sprchnu.
- Profesore Trippe? - Hmm?
- Jak jsem se tu včera dostal?
- Nikdo neví, kde bydlíš Jamesi.
Hana si myslela, že se ti bude líbit můj gauč.
- A udělal jsem něco předtím?
Chci říct, jestli jsem udělal něco špatného?
- No Jamesi, střelil jsi do hlavy psa, vedoucího naší katedry.
a vzal jsi nejvíce ceněnou...
věc z jeho sbírky památek.
A sakra.
Prokaž si službu a schovej se.
- Dobrý den. - Dobrý den.
- Profesor Tripp? - Správně.
- Jak tomu rozumím, tak jste se zúčastnil událostí...
ze včerejšího večera v domě Sáry a Waltera Gaskellových.
- A o co vlastně jde?
- Někdo se vloupal do sejfu dr. Gaskella a ztratil se pes.
Napadlo mě, jestli jste neviděl někoho, kdo vypadal podezřele.
- Neřekl bych, že tam byl
někdo zvláště podezřelý.
- A ten chlapec, Váš student, Leer?
James Leer? Nevěděl byste...
jak bych ho mohl kontaktovat?
- Myslím, že jeho číslo mám na univerzitě.
-To je v pořádku, najdeme ho.
- Nashledanou. - Pěkný den.
- Á, tady jsi. Asi si musíme promluvit.
- Dobře, byl jsem... - Profesore Trippe?
Slyšel jsem co říkal.
Co teď uděláme? - Minutku. Haló?
- Grady? - Sáro?
Díky Bohu, že tam jsi. Neuvěříš co se stalo.
- Vydržíš na chvíli miláčku?
- Můžu se Vás na něco zeptat, pane profesore?
- Jasně, Jamesi. - Kam vlastně jedeme?
- Je pár věcí, které musím udělat.
- Setkat se s manželkou... - Tou, která Vás opustila?
- Ano, přesně s ní...
Do prdele!
Ať do toho hrom trefí!
- Vy krvácíte.
- Žádné kecy Jamesi.
A kde vlastně bydlíš?
Jak to vypadá, tak ani Hana Greenová nemá ponětí...
o umístění tvého bydliště.
- Vyhodili mě.
Chci říct, ne tak úplně vyhodili. Poprosili mě, abych odešel.
- Určitě je za tím nějaký příběh.
- Ano, ale není příliš zajímavý.
- Tak kde ses uchytil?
- Na...
autobusovém stanovišti.
Není to tak špatné. Znám nočního strážce...
a je tam poškozená úschovna, kde si můžu dát věci.
- Bože, Jamesi. To znamená, na jak dlouho?
- Pár týdnů. To proto...
To proto mám pistoli. Na svoji obranu.
- Měl jsi to někomu říct. - A komu?
- No nevím. Třeba mě?
V jeho příběhu byla spousta výmyslů...
V této situaci jsem se mohl jen domýšlet...
kde končí jeho představivost a kde začíná skutečný život.
Ale měl jsem v hlavě jiné věci.
Dům Gaskellových vypadal opuštěně...
od doby, co byl WordFest v plném proudu na univerzitě.
- Co my tady...
- Měl by sis odvykat od toho svinstva. Je to dost návykové.
- Nemůžu si pomoct. Sám nevím co se semnou děje.
- Jamesi, ty ses předávkoval.
Co jiného by ti bylo?
Hned se vrátím.
Věděl jsem, že musím mluvit...
se Sárou z očí do očí.
Ale dříve musím ukázat nějaké gesto.
- Cítíš se vinný?
Jak jsi mi mohl tak jednoduše položit sluchátko ty debile.
- Sáro, omlouvám se za dnešní ráno.
Hodně věcí se stalo.
- Walter se trápí. Někdo včera ukradl kabát Marilyn.
A Poe se ztratil.
- Ano slyšel jsem. - Slyšel jsi? Od koho?
- Já, hmm... jeden 12-letý policajt byl u mě dnes ráno.
- A co, přiznal ses? Tvé otisky byly po celé ložnici.
- Opravdu? To byli teda rychlí.
- Žertuji. Apríl! - No dobře, dobře.
Poslouchej, včera večer...
bylo něco, o čem bych si chtěla s tebou promluvit.
- Okay.
Hmm... Já...
já, hmm...
Chci být s tebou.
- Ach Grady, to je vyznání.
- Vážně Sáro, já opravdu chci.
- Ano věřím ti, že chceš být se mnou, ale...
to nestačí.
- Vím co je tady v sázce.
- Ne, nemyslím že víš.
Krom toho, na tom teď nezáleží. Ještě jsem se nerozhodla.
- O tom dítěti? - Ano...
a o tobě.
Nebudu ti dělat plány.
V takové situaci jako je teď, si musíš poradit sám.
Proč jsi tam zaparkoval? A kdo to sedí v tom autě?
- James Leer. - Co on tady dělá?
- Trochu mu pomáhám v jistých věcech.
- To má někdo štěstí.
- Vzala to celkem dobře.
- Jo jo, nebyl to nejlepší moment abych se vyzpovídal.
Cítíš se jako na výletě, Jamesi? - Ano.
- Koupeno v okrese Humboldt? - Možná.
- Přesně takové dostal můj otec od svého lékaře.
- Na zelený zákal?
- Na rakovinu střev.
- Kriste Jamesi. Wow.
- Lidé si o tom povídají, moji rodiče bydlí v malém městě.
- V jakém? - V Carvelu.
- Carvel? Kde je Carvel? - Poblíž Scrantonu.
- Nikdy jsem o něm neslyšel.
- Je to pěkná díra. 3 hotely a továrna na figuríny.
Můj otec v ní pracoval 35 let.
- Tvůj otec pracoval v továrně na figuríny?
- "Seitzovy plasty". Tam poznal moji mámu.
Byla kuchařkou v bufetu.
Před tím byla tanečnice. - Jaký typ tanečnice?
- Takový jaký si jen přáli.
- Neříkal jsi minule, že tvoje matka chodila do katolické školy?
- Když padáme, tak z výšky.
- Myslel jsem, že jsi někdo, kdo nerad ztrácí kontrolu nad emocemi.
- Možná jsem potřeboval určitý moment, abych se projevil.
- Musel jsem zastavit v bývalém domě,...
za nedlouho už mé bývalé ženy, abych uvedl věci na pravou míru...
abych řekl něco, co by skončilo všechno to hezké,...
aby se Emily cítila lépe...
nebo abych se cítil lépe já.
Po pravdě jsem si nebyl jistý, proč jsem tady vlastně byl.
- Někdo ti přešel v botách po kapotě. - Jak to víš?
- Přece poznám otisky od bot.
Chceš jeden? Jsou boží. Opravdu boží.
- Dokuř zbytek toho jointa Jamesi a možná začneš žvýkat i krabičku.
- Hej, možná tady vůbec nepřijela. - Přijela.
Prostě počkáme.
A mezi tím budeš muset prolézt přes támhle to.
Klídek Jamesi. Emily nepoužívala klíče od 15-ti let.
Kromě toho tvoje prsa nejsou o moc větší než její.
- O to nejde. Jen jsem si vzpomněl co máme v autě.
V kufru.
- Ou, pravda, pravda.
Zkus na to nemyslet, dobře?
- Děkuji ti. - Mm-hmm.
Cítím se tu opravdu dobře.
- Ano znám ten pocit.
To je takový druh domu...
kde se každé vánoční ráno rád probouzíš.
Hned se vrátím. Buď tady jako doma.
Musím si zavolat.
* Není tu nic takového jako pozitivní vliv pane Gray.
- Každý vliv na někoho je nemorální. - Proč?
Protože cílem života je vlastní rozvoj...
pro dokonalou realizaci své podstaty.
To je důvod, proč tu jsme.
Člověk musí prožít svůj život naplno...
a ztvárnit každý pocit, pro splnění všech přání. **
Když jsem tam tak seděl mezi těma věcmi...
došlo mi, že jsem Emily nikdy skutečně nepoznal.
Ačkoli jsme žili spolu jako muž a žena...
tak teprve když jsem odcházel z domu a byl se Sárou...
tak jsem se cítil jako u sebe doma.
- Univerzita. - Prosím paní rektorku.
* Je pouze jeden způsob, jak se zbavit pokušení...
je třeba se mu poddat.
Braň se mu, a duše onemocní z tesknoty...
ke věcem, kterým sama sobě bránila. **
- Děkuji.
- Haló? - Sáro? Ahoj tady Grady.
- Kde jsi? - V Kinshipu.
Poslouchej, chtěl bych ti něco říct. - Ty jsi v Kinshipu?
Ano, ale ne kvůli toho ti volám.
- Jsi z Emily? - Co?
Ne, ne, ne. Nikdo tu není. Já jen, hm...
- Trochu tam hulíš?
* Dobré ráno.
Protančili jsme celou noc.
Dobré ráno. Dobré ráno tobě.
Dobré ráno.
Dobré ráno, je skvělé být dlouho vzhůru.
Dobré ráno. **
Sáro, nejsem tu... nejsem tu, hmm, abych se usmířil s Emily.
- Na tom nezáleží.
To je tvoje věc, jak prožiješ svůj život.
* Říct dobrou noc. Tak dobré ráno.
Dobré ráno.
Slunce už brzy vyjde, tak směj se neustále. **
- Sáro, ničemu nerozumíš. - To nepochybně, ale chci ti něco říct.
A chci, abys pozorně poslouchal, Grady.
- Ano.
- Nemůžu na tebe čekat, protože jestli budu,...
tak budu čekat věčně.
Tak učiním tohle rozhodnutí sama.
Nashledanou, Grady.
* Zase se to vrátí.
Gee, to musí být strašné stát se minulostí.
- Nemluv tak, děsíš mě.
- Musíme víc pracovat, vydělat víc peněz. **
- Dobrý den! Zdravím!
- Víš že je zakázaná. Později budeš muset...
jít k někomu, kdo se v tom vyzná lépe.
- Co bys řekl na horkou čokoládu a čerstvé sušenky k tomu?
- To nezní špatně. Děkuji Vám. - Není za co.
* - To je opravdu skvělá horká čokoláda. **
- Ten chlapec je jeden z tvých studentů?
- Ano, je to dobrý hoch. Je jen trochu zmatený.
- Ach, tak doufám, že bude v pořádku... pod řádným vedením.
* - Tak ty jsi na univerzitě v Pittsburgu?
- Pracuji v hutích a končím svojí první povídku. **
- Kde je Emily Hanku?
- Nevím, jestli ti to mám říct Grady.
- Nechci ji slídit. Chci jen...
Chci se ji jen omluvit. Nezkouším ji získat zpět.
Chvíli už nám věci nejdou tak jak bychom chtěli.
- Z toho co vím, tak Emily cítila, že se k ní nehodíš...
a cítila to už delší dobu.
A teď je ve...
Je ve Filadelfii, na návštěvě Lindy Ashbové.
Pro Krista pána, chodily spolu do Wellesley!
Linda strávila týden v tvém domě...
- Jo Linda! Ou, ou. - Ano.
Pár posledních dní jsem moc nespal a ve městě je můj vydavatel.
Zkouším dopsat svojí knížku. - Jo vlastně...
tvoje knížka.
Věřím, že je opravdu dobrá Grady.
- Dobře jsem se bavil, profesore Trippe.
- Mám z toho opravdovou radost, Jamesi.
Udělej mi laskavost a dej zpátky moje drogy.
Ten šit není pro amatéry.
- Jste na mě naštvaný, že ano?
Jste naštvaný, protože jsem zastřelil psa Vaší přítelkyně.
- To nebyl její pes, byl jejího manžela.
A kdo říkal něco o "přítelkyni"?
Dobře Jamesi, přál bych si, aby pes mé přítelkyně nebyl zastřelený.
Navzdory tomu, jestli jsme já a Poe spolu zrovna nevycházeli dobře,
tak to není ještě důvod, aby dostal dvě kulky do hlavy.
Sám nevím. Po celou dobu jsi jako nějaká noční můra Jamesi.
- Tak to asi vysvětluje, proč mě celá třída nenávidí.
- Celá třída tě nenávidí, protože už teď...
jsi 10x větší spisovatel, než oni kdy vůbec budou.
- Moje práce smrdí, sám jste to včera řekl svému příteli Crabtreemu.
- Nemyslel jsem to tak.
A co na tom záleží, co si já myslím!
Všichni si něco myslí, ale to není důležité.
Většina lidí stále nemyslí, Jamesi.
A jestli už myslí, tak ne na psaní.
Knížky... nic neznamenají.
Pro nikoho.
Už delší dobu..
- "Žhářova dcera" něco znamenala.
Znamenala pro mě.
Byla důvodem, proč jsem šel na univerzitu....
abych se od Vás učil.
Byla jedním z důvodů, pro které jsem se chtěl stát spisovatelem.
- Dobře Jamesi, jestli za nic jiného,...
tak za to se ti opravdu omlouvám.
- Co tady děláme? - Koupím ti pořádné jídlo,...
pár šálku kávy a potom tě odvezu domů.
- Odvezte mě teď. - Cože?
- Nemám hlad. - Jamesi, musíš něco sníst.
- Koupím si něco z automatu. - Z automatu? O čem to mluvíš?
- Na autobusovém stanovišti jsou sýrové sendviče.
Jsou celkem dobré, raději už jeďme.
Tak mě Carl aspoň neuvidí.
- Carl?
- To není důležité. - Obsaď nám stůl, dobře?
Nedovolím nejvíce nadanému žáku z mé třídy...
aby pojídal týden staré sendviče.
Nedovolím mu spát na autobusové lavičce.
Takže vlez dovnitř. Já tam hned budu.
C-A-R-V-E-L
Ano prosím, jsem si jist. Je to v okolí Scrantonu.
Nemáte to v seznamu.
No dobře, co se dá dělat...
Slečinko, teď co mluvíme, dívám se na rodáka Carvelu v Pennsylvánii.
Jsem si jist, že by ho překvapilo,...
že dobří lidé z "Bell Atlantic"...
někde ztratili jeho celé rodné město.
Není to tak, že bych si tady něco vymýšlel...
Na tom nesejde. Moje chyba.
- Chcete si kousnout? - Ne, děkuji.
- Tak proto je máte, ty svoje zálety.
- Zálety? Bože Jamesi...
Říkáš tomu, jako bychom byli ve hře Tennesseho Williamse.
Já nemívám zálety.
- Tak jak tomu říkáte?
- Nevím. Hm... Epizody.
- Bojím se o Vás, to je všechno.
- Raději se boj o sebe, ano?
- Kam jdete? - Nikde.
Zůstaň tady a sněs to. Hned se vrátím.
Dobrý večer. - Profesor Tripp?
- Grady.
- Fred Leer. To je moje žena, Amanda.
- Vidím, že jsem Vám pokazil pěkný večer.
- Jeli jsme na dobročinnou akci, ale naštěstí...
to bylo při cestě, tak jsme tady byli celkem brzo.
- Říkal jsem si, že by bylo pro Jamese dobré,...
aby strávil tento víkend se svou rodinou.
- Ale ano... Samozřejmě Vám rozumíme.
- Správně. Tak já přivedu Jamese.
Snad Vás neurazím Amando, ale chtěl bych se na něco zeptat.
Chodila jste někdy do katolické školy?
- Cože prosím?
- Nejedu s nimi.
- Trochu se to všechno zamotalo Jamesi.
- Mě se také všechno trochu zamotalo.
- Vím, ale ve městě je můj vydavatel, musím dokončit knížku...
a jsou určitě okolnosti...
- Nebudu na obtíž. Ani mě neuslyšíte.
- Ať chceš nebo ne, ti lidé jsou tvoji rodiče.
- To nejsou mojí rodiče. - Cože?
- To jsou moji prarodiče. Moji rodiče nežijí.
- Jamesi, ten člověk je určitě tvůj otec. Vypadáš úplně jako on.
- Je pro to vysvětlení.
- Ale dej pokoj. - Ne, to proto mě ona tak nenávidí.
Proto mě nutí spát ve sklepě.
- Strašně malém. Mezi krysami a sudem s jedem, je to tak?
- To je pravda! Jednají se mnou jako se šílencem!
- Protože ty jsi šílenec, Jamesi. Jasné? Vítej v klubu.
- Vy mě nechápete. Nevíte jak to je.
- Máš pravdu, nevím.
Nečekej ode mě, že mi tě bude líto, dobře?
Protože já nevím kým vlastně jsi.
Zeptám se tě ještě na něco.
Řekl jsi mi za posledních 36 hodin...
alespoň jednou pravdu?
Jednu věc, která byla od tebe?
- Chtěl jsem být s Vámi alespoň malou chvíli, to je vše.
- Já jsem učitel Jamesi. Nejsem hotel pro snoby.
- Děkuji, profesore Trippe.
- Crabtree. Ó Bože.
Dovolíš?
- Grady! - Hej.
- Já vím, že jsem neměla,...
ale ležela navrchu a nemohla jsem se udržet.
- Ne, ne. Jen nemůžu uvěřit, že jsem ji tady tak nechal.
Byl tu Crabtree? Neslídil tady okolo?
- Nevím, možná. Nemyslím si. - Dejme to pryč.
- Trippe!
- A sakra. - Ne. Hm...
- Neodcházej.
Čekala jsem na tebe celou noc.
- To mi lichotí, zlato, ale není to...
- Omlouvám se. Přerušil jsem konverzaci učitele se studentkou?
Ne bez urážky Trippe. Nejsi dost pozorný hostitel.
- Ty ses o to ale dobře postaral, že?
- Občas musíme improvizovat. A kde si to krucinál byl?
- Vezl jsem Jamese Leera.
- To on zastřelil psa paní rektorky, že?
- Ano, nejprve si policie myslela, že prostě utekl,...
ale dnes odpoledne našel dr. Gaskell stopy krve na koberci.
Všichni si mysleli, že to byl zloděj, ale právě teď...
Terry řekl, že by do toho mohl být zapleten James.
- Ještě někdo přišel s touto brilantní teorií?
- Zatím ne, ale přijdou. Je to jen otázka času.
- Přestaň, ani ho pořádně neznáš.
- A kdo ho zná?
- Já ano. Teď už ho znám.
Strávil jsem s ním, trochu času...
a přečetl jsem něco, co napsal..
- Jeho knihu? Četl jsi jeho knihu? - Ano.
- A co, je dobrá? - Ano, je velmi, velmi dobrá.
Je tak pravdivá.
- Já to věděl. A kde teď je?
- Poslal jsem ho s rodiči domů.
- Cože? S jeho rodičema?
- Mm-hmm. - Proč? Proč jsi to udělal?
- Protože za těchto okolností...
jsem si myslel, že to bude pro něho to nejlepší, ale...
teď si začínám myslet, že to bylo nejlepší pro mě.
Já prostě... Nebyl jsem tam pro něho.
- Jen si to představte.
- Hano nepamatuješ si, kde jsi tehdy Jamese zavezla? K jeho tetě?
- Ano. - Říkala jsem ti. Sewickley Heights.
- Jaká to byla adresa? - Mm-hmm.
- Nevím. Chtěl vysadit na rohu.
- Zavolej na univerzitu. Určitě mají adresu.
- Trochu pozdě na volání do kanceláře.
- A je pozdě, abychom zavolali paní rektorce, hmm?
- Sám nevím. Možná. - Hmm?
- Bože, ty jsi v tom udělal, ale pěkný zmatek, nemám pravdu?
To je ono? - Ani na to nemysli.
Nepřibližuj se k ní. - Ne, ne, ne.
Nikdy bez dovolení, ale je to pěkný macek.
- Baxter Drive č. 262. Jsou v telefonním seznamu.
- Budu řídit. - Já budu řídit.
"Pochod lásky". Něco jsem cítil. Cítil jsem toho chlápka v kostech.
- Jenom v kostech?
- Měl jsem ten pocit už dříve.
Pamatuješ?
Bylo to velmi dávno, ale...
- Jak moc jsi na tom špatně Crabe?
- Úplně. Už mě mají dost.
Dívají se na mě, jako kdybych už tam nepracoval.
Asi jim nesedím do nového profilu firmy.
- To znamená? - Ach, ojej...
Způsobilost.
- Je to tady.
Neměl jsem důvod, vláčet se do domu rodičů Jamesa Leera...
uprostřed noci - ne teď, když bylo opravdu třeba...
si to vyžehlit u Sáry.
Ale rozhodli jsme se zachránit Jamesa Leera.
Neměl jsem moc tušení před čím, byl jsem totiž přesvědčen,...
že vše co vycházelo z úst Jamese,...
byla jednoduše jedna velká lež.
- Mají dva tucty oken. Jak ho můžeme najít?
- Říkal jsem ti.
Drží ho svázaného ve sklepě.
Ale možná o tohle vůbec nešlo.
Občas lidé prostě musí být zachráněni.
- "Rodgers a Hart"? - Ano.
- James Leer. - James Leer.
- Hej. Co vy tady děláte?
- Psst. Unášíme tě, Jimmy. Obleč si nějaké věci.
Líbí se mi, co jsi udělal s tímto místem.
Kdy přijde Kapitán Nemo?
- Jak sis mohl dělat srandu z mého županu?
- Ty lustry jsou moji pra babky. - Prosím, nezačínej...
s těmi rodinnými historkami, dobře? Nebo tě tady necháme.
- Chci jenom abys věděl, že jsem všechno slyšel...
rodiče, prarodiče a tu příhodu z Chinatownu.
- A já ti věřím. To proto jsme tady. A teď se oblíkej.
- Nebudu Vám vadit, když si to zase obleču, prof. Trippe?
- Obleč se do čeho chceš.
- On je takový skromný. - Je takový citlivý.
- Trippe, můžeš to dítě přestat popichovat?
- To jsou všechno knížky z knihovny, neodevzdané v čas.
- Vypadá to, že náš pán Leer zaplatí pěknou sumu za pokuty.
- Nemůžu uvěřit, jak si vymýšlí.
Jen jednou bych chtěl vědět, kdy ten malý hajzlík říká pravdu.
- Hej. Podívej se na tohle.
"Nakonec se dveře otevřely. Byl to šok, vidět ho...
vcházejíc do pokoje jako stárnoucího boxera,...
...kulhavého, zbitého."
- Copak někoho takového známe?
"Ale teprve později, kdy velký člověk...
se díval přes přivřené oči do ostrého žáru soumraku..."
"Žár soumraku." Ten chlapec rozhodně potřebuje vydavatele.
"A zamumlal ticho 'To nic neznamená.'
'To všechno nic neznamená.' tehdy přišel skutečný šok.
A potom to chlapec pochopil,...
že opravdové rány toho hrdiny jsou někde jinde.
Jeho srdce..."
- Co jeho srdce?
"Jeho srdce, kdysi schopné inspirovat i druhé,...
už nemohlo dále inspirovat ani sama sebe.
Bilo teď jen ze zvyku.
Bilo teď jen proto...
aby bilo."
- Jsem připraven.
- Něco je špatně, prof. Trippe? - S ním je všechno v pořádku.
Můžeme jít, než sejde baba Jaga a usmaží tě na snídani?
- To může být problém. Ona tady schází...
každou půlhodinu, aby mě zkontrolovala...
a jestli mě nenajde, může zavolat policii.
- Použijeme návnadu. Dáme polštáře a tvého medvěda pod peřinu.
- Nepozná rozdíl. - Stejně jako v "Proti všem vlajkám"...
jenomže oni použili dvě velké šunky.
- Ne, ne, ne, ne. Mám lepší nápad.
Dobrou noc, sladký princi.
- Pojďme nahoru.
Tady dole jsou špatné vibrace.
Trochu se to tady spravilo po našem odchodě, že Grady?
- Dobrou noc, bratře.
"Dovolali jste se k Sáře a Walterovi Gaskellovým".
"Nemůžeme zvednout..."
- Haló. - Walter?
- Grady? Bože, Grady, víš kolik je hodin?
- Ano. Tady je 8:15. Ale možná už bude víc.
- Je 3:30, Grady. - To je ale velmi důležité, Waltere.
Já, um... já...
- Co je, Grady?
- Jsem zamilovaný do tvojí ženy.
- Co prosím?
- Do Sáry. Zamiloval jsem se do ní.
- Vy jste pil, profesore Trippe? - Ne.
- Nicméně, chtěl bych s Vámi mluvit...
v mém kabinetě v pondělí ráno.
- Sáro, co ty... - Zkoušela jsem volat, ale...
něco není v pořádku...
s tvým telefonem.
Vypadá to, že jeden z naších studentů je nezvěstný...
a jeho rodiče našli v jeho posteli mrtvého psa.
- To je moje vina. Omlouvám se, zkoušel jsem ti říct...
- Nemám teď moc velkou radost z tvých důvodů.
A co je horší, Walter také nemá radost. Zatáhl do toho policii.
Oni připouštějí, že James Leer je za to všechno nějak zodpovědný.
Nevíš náhodou, kde teď James Leer je?
- Je uvnitř.
- A kabát Marilyn?
- Ou, je v mém autě.
- Někdo mi ukradl auto! - No ne!
- Opravdu! Někdo mi ukradl auto! Bylo zaparkované přesně tam!
- Jsi si jistý, že jsi ho tam zaparkoval? - Samozřejmě, že ano! Bylo...
O Bože. Právě přijíždí náš pubertální policajt.
- Dobře, dobře. Postarám se o to. Jdi najít Jamese.
- Už nespí?
Na verandě stojí policajt a nemá v úmyslu odejít.
- Ten stejný co včera? - Úplně.
- Bez urážky, profesore Trippe, ale vypadáte jako zločinec.
- Má pravdu. Tím myslím, že vypadáš otřesně.
- To je díky paní rektorky.
- S námi je všechno v pořádku. - V pořádku, no jasně.
- Jako dva lháři. - Jamesi...
pojď už.
- Jo Jamesi, ta tvoje knížka...
není špatná. Je celkem dobrá.
- Děkuji. - Nemáš za co.
- Chci ji vydat.
Myslím si, že pod odpovědným vydavatelským dohledem,...
ta knížka může být skvělá. - To je skvělé. Skvělé.
Mezi strážníkem Pupčikem a tebou,...
může být on novým Jeanem Genetem.
Už dlouho nikdo nenapsal opravdu dobrou knížku ve vězení.
- Neboj se, Jamesi. Něco vymyslíme.
- Já se nebojím. Vy se také nebojíte prof. Trippe, že ano?
- Trochu se bojím Jamesi.
- Tak přestaňte. Nezáleží mi na tom, jestli mě vyhodí.
Vlastně oni mě musí vyhodit.
- Tak doufejme, že k tomu nedojde.
- Profesore Trippe. - Ano, Jamesi?
- Dokonce pokud se dostanu do vězení,...
tak budete stále mým nejlepším učitelem v celém mém životě.
- Teď nevím, jestli tohle má univerzita na mysli,...
když slibuje svobodu vzdělání.
- Walter nevznese obvinění, že? - Hned se o tom přesvědčíme.
Za pár hodin usedne s policií a rodiči Jamese...
a dnes ráno byl trochu pichlavý.
Nevolal jsi náhodou teď někdy v noci k nám?
- Myslím, že jsem to mohl být já.
- A co myslíš, že jsi řekl?
- Myslím, že jsem řekl, že jsem se do tebe zamiloval.
Řekl ti to.
- Řekl mi to. - A co jsi mu odpověděla?
- Že se ti to nepodobá.
- Hej, Trippe!
Tak co teďka uděláme?
- Najdeme kabát!
- A jak to uděláme?
- Asi tuším, kde by mohl být.
- Zeptejme se Hany, jestli nám půjčí auto.
- Jasně. Klíčky jsou na stole vedle tvé knížky.
Nedočetla jsem ji, byla jsem ospalá.
- Ach, je tak dobrá?
- To není přesné. Ona je...
- Je... co?
- Grady pamatuješ, jak jsi nám...
vždycky říkal, že spisovatelé dělají rozhodnutí?
- Ano.
- Pominu-li, že tvá knížka je opravdu pěkná...
tím myslím opravdu pěkná, tak je...
je, občas je, hmm...
Velmi podrobná. Hmm...
No víš, s tím rodokmenem každého koně,...
zubními kartotékami a tak dále...
Můžu se mýlit, ale v hodně místech to vypadá...
že spíše neděláš rozhodnutí.
Vůbec žádná.
A říkala jsem si, zda by nebylo lepší, kdybys...
v době kdy píšeš, nebyl stále...
"pod vlivem".
- No...
Díky za postřehy.
Může to znít neuvěřitelně,...
ale nejsem první spisovatel, který kouří trávu.
A co víc, může tě zaskočit to,...
že jedné z knížek, kterou jsem napsal jak říkáš "pod vlivem"...
se podařilo vyhrát takovou věc, jakou je "Zlaté pero", které...
jen tak mimochodem, jsem přebíral také "pod vlivem".
- Hej, pomůžu ti s tím.
- Nedotýkej se toho. - Dobře, budu řídit.
- Vysvětleme si to. Jerry Nathan ti dluží peníze...
tak ti jako zástavu dává svoje auto.
- Pouze si začínám myslet, že ten vůz...
nebyl tak úplně od Jerryho.
- Tak čí je to auto?
- Mám hádat? Vernon Tvrdý Zadek. - Ten, který skákal po kapotě?
- Řekl pár slov, která potvrzují, že je to jeho auto.
- Například? - "To je moje auto, ty hajzle."
- No dobře, když najdeme Vernona, tak najdeme i auto.
- Když najdeme auto... - Tak najdeme kabát.
- Wow. Kriste pane! Jak jsi to věděl, Trippe?
- Ou, sám nevím.
- Říkejme tomu předtucha. - Já tomu budu říkat génius.
Je dobré vědět, že mám ještě nějaké nadání.
- Opatrně.
- Nech běžet motor.
- Já tě znám!
Dvojitá Whisky s ledem.
- Oola.
- Nikdy nezapomínám drinky.
- Nikdy nezapomínám "Oola".
- A na mě si nezapomněl?
- Vernon? - Pojď dovnitř kvítečku. On má zbraň!
- Kdo má zbraň? - Ty máš! Odhoď ji!
- Vernone, uklidni se.
- Proč ti říká Vernon? - Proč sedí v mém autě?
Zbláznil se, proto! Určitě říká všem "Vernon".
- A teď odhoď zbraň! - Ó Bože.
- To je památka. Už do toho nedělají kapsle.
- Je to památka. - Hovno!
Poznám zbraň, když jí vidím. A tohle je zbraň!
- Ne! Ne opravdu...
- Ó Bože! Dej mi tu zbraň! Zbláznil ses?
Nevidíš, v jakém stavu je moje přítelkyně?!
Vystup si! Vystup si!
- Hej! Stůj!
- Květinko žiješ?
- Trippe utíkej!
- Kdo to sakra je?
- A do prdele! - Vernone ne! Nestřílej!
- Ó ne, ne! - Nestřílej!
- Honem Trippe! Naskoč! Utíkej!
- Ten chlap je šílený.
- Ó můj Bože.
- Změnil jsem názor.
Zastřel ho.
- Samozřejmě máš kopii.
- Mám alternativní verzi první kapitoly.
- V tom případě je to v pořádku. Podívej na...
Carlyla, jako když ztratil svá zavazadla.
- To byl Macauly. - Ou.
- A jak to bylo s Hemingwejem, když Hadley ztratil ty povídky?
- Nikdy je už nemohl vytvořit.
- Poslouchej, Trippe, nechci zlehčovat tvoji ztrátu,...
ale třeba to v podstatě bude k dobru.
- Naznačuješ mi, že je to nějaké znamení?
- Tak si myslím. - Z mé zkušenosti jsou...
znamení trochu víc mlhavá.
- Podívejme se na to takhle. Copak ty papíry, které odfoukl vítr,...
byly jedinou kopií?
- Obávám se, že ano.
- A ty, ty říkáš, že je to nějaké znamení?
Člověče, co se to do prdele s tebou děje?
- Nemluv tak.
- Já jenom říkám, že občas se člověk...
dostane podvědomě do situace,...
možná dokonce sám vytvoří situaci,...
aby měl prostor na rozuzlení, nerozuzlitelného.
To je skrytá cesta, jestli dovolíš, k oslovení problému.
- Já ti řeknu problém. Ty za volantem, to je tvůj problém.
- Omluvte mě, ale mířil jsi mu na hlavu, nebo ne?
- Dávej pozor na cestu prosím. - Zkoušel ukrást můj vůz.
- Mířil jsi mu na hlavu, nebo nemířil?
- Dobře! Dobře!
Nechme toho! Nechme toho!
Co bylo to bylo! Nechci už to poslouchat dobře?
- A o čem byla... tvá knížka?
O čem vyprávěla?
- Nevím.
- Tím myslí, že občas je těžké vystihnout podstatu knížky,...
protože ona žije v naší mysli..
- Ale přece musíš vědět, o čem byla, ne?
Jestli nevíš o čem byla, tak proč jsi ji psal?
- Nemohl jsem přestat.
Vernone, můžu se tě na něco zeptat?
Chlapec nebo holčička?
- Jestli se jí bude aspoň trochu podobat...
Tak mi bude všechno jedno.
Víš co tím chci říct?
- Jo.
- Díky za odvoz Vernone. - Nemáš za co.
- A ještě něco. - Ano?
- Přestaň mi říkat "Vernone". - Dobře.
- Kabát Trippe. - Cože?
- Potřebujeme ten kabát.
- Jo vlastně.
Oola ten kabát...
patřil kdysi Marilyn Monroe.
- Vážně? - Mm-hmm.
Měla malá ramena...
přesně jako ty.
Mnoho lidí to neví.
- Děkuji.
- Člověče ta tvoje kniha...
musela mít celkem dobrou zápletku.
Dobře broučku, pojďme.
- Můžeš mi vysvětlit, co jsi to teď udělal?
- Odvolal jsem se na své pocity.
- Ach tak, gratuluji. A co teď má udělat chudák James?
Modlit se, aby Walter Gaskell dal také na pocity?
- Walter Gaskell nechce poslat Jamese Leera do vězení.
Sedí teď ve své kanceláří.
Hovoří s jeho rodiči. Místní policie se...
pokouší nalézt uspokojivé řešení.
- Nejmíň co můžou udělat je, že ho vyhodí!
- Ale to není podstatné.
- To je velmi poučné, profesore.
Je potěšující vědět, že americké děti...
tě mají za učitele.
- Nikdo je nenaučí být spisovateli.
Říkáš jim co víš.
Říkáš jim, aby našli svůj způsob vyjadřování a zůstali u něho.
Jednomu říkáš, že ho má, aby se toho držel.
Druhému říkáš, že ho nemá, aby se toho také držel.
Protože to je jediný způsob, jak dosáhnout cíle.
Samozřejmě že je lepší, když víme, kam až chceme dojít.
Pomáhám svým studentům dostat to z nich ven...
tohle a Sára...
To udělalo poslední roky nezapomenutelné.
Co se týče Jamese, tak on už mě vůbec nepotřebuje.
Má teď tebe.
- Mě?
Co já můžu udělat?
- To já nevím Crabe.
Improvizuj.
Jde ti to celkem dobře.
- Trippe.
Omlouvám se.
Improvizuj.
Co se mě týče, tak já jsem také improvizoval.
Věděl jsem, co jsem musel udělat. Musel jsem najít Sáru.
Musel jsem ji přesvědčit, že to byla moje volba,...
že to tak bylo už od samého začátku.
A teď, jak již vědí ti,...
kteří zde byli s námi poslední léta,...
máme tu takovou malou WordFest tradici.
Mluvím tu samozřejmě o "švestkách",...
o těch šťastných žácích,...
kterým se podařilo umístit své rukopisy...
do náruče vydavatelům.
Tento víkend Susan Lowerová z North Braddocku,...
našla vydavatele pro svojí knížku určenou dětem...
"Velmi opuštěná krevetka".
Vstaň Susan.
A teď další, myslím že velmi vzrušující oznámení,...
protože dotyčný je studentem naší univerzity.
Náš vlastní James Leer.
Student 2. ročníku anglické literatury,...
našel vydavatele pro svou první povídku,...
která se jmenuje...
"Pochod lásky".
- "Pochod lásky". - "Pochod lásky".
- Jamesi...
- Vstaň. No tak vstaň.
- Je to skutečný objevitel neznáma, jestli víš co tím myslím.
- Ukloň se Jamesi!
Skvělý chlapec.
Na konec a doufám, že neméně důležité,...
Terry Crabtree z vydavatelství Bartizan se rozhodl vydat moji vlastní knihu,...
kritický pohled na svazek Joa DiMaggio s Marylin Monroe...
a jeho příspěvek do americké poezie,...
který jsem pokusně nazval...
"Poslední americké manželství".
Tak zase příští rok, děkuji Vám všem.
- Grady, včera večer jsem se znovu podíval do "Žhářovy dcery".
A ten popis bezlistých cyprisů...
mi vzal dech z plic.
- Děkuji Q. Opravdu si toho cením.
Sáro!
Hej Traxlere.
Ano profesore Trippe?
- Kouříš ještě Same?
- Jenom když pracuji.
Ty vole!
Myslíte to vážně?
Dejte pozor, profesore Trippe.
- Nespadl jsem.
Ani tehdy, ani kdykoliv později.
Od té doby, co se mé celoživotní dílo bez konce utopilo v řece,...
nebyly už další "zálety".
James Leer nebyl vyhozen ani nešel do vězení...
díky machinacím a Crabtreeho jednáním.
Ale i tak odešel ze studií, odjel do New Yorku...
aby předělal svoji povídku k vytištění.
Hanna Greenová po zakončení studií...
se rozhodla vzít místo mladšího redaktora.
A Crabtree... no, Crabtree zůstal Crabtreem.
A co se mě týče, ztratil jsem všechno:
ženu, knihu, moji práci...
všechno, co pro mě bylo kdysi důležité.
Ale nakonec jsem našel svůj životní cíl.
A teď mám někoho, kdo mi ho pomůže dosáhnout.
České titulky: Fosilia Sk